Article no.5: "Children's Privecy On - line"

המאמר מנסה לבחון את השימוש באינטרנט בקרב ילדים צעירים תוך אבחנה בין התחום הפרטי לתחום הציבורי. המאמר מתמקד בעיקר בניסיון והתנסויות של בני הנוער בחיי היום יום ובוחן כיצד הסביבה הביתית מספקת מספקת מגוון אפשרויות לפעילות, לרבות פעילויות הקשורות ברשת, בהתחשב במחויבויות חברתיות, זמן, נורמות וערכים חברתיים והעדפות אישיות. המחקר מזמין את הקוראים להבין דרכים חדשות באמצעותם הילדים ובני הנוער בונים ומבנים את ההקשרים שלהם בכל הקשור לשימוש במדיה הן מבחינת דפוסי השימוש שלהם והן מבחינת השפעת הסביבה הקרובה עליהם. ישנם שתי תפיסות מרכזיות הנוגעות לפרטיות ילדים ברשת: תפיסה אחת גורסת כי ילדים הם יצורים פגיעים העוברים תהליך התפתחות קוגנטיבי וחברתי. ההנחה העומדת מאחורי תפיסה זו היא שהמדיה הנה בעלת פוטנציאל הרסני המהווה איום על תהליך התפתחות זה. תפיסה שנייה תופסת את הילדים כיצורים יצירתיים, מומחי מדיה ושכישוריהם לא מוערכים מספיק על ידי המבוגרים. המאמר מנסה להביא איום נוסף על פרטיותם של ילדים ואלו דווקא ההורים שמפעילים איום על ילדיהם. הם מפעילים לא במודע איום פנימי על רצונם של הילדים בפרטיות ובכך מפרים את מערכת האמון הקיימת בינם לבין ילדיהם. המחקר מצביע על מגוון "שימושי פרטיות" שעושים הילדים ברשת בהן תחושה של שליטה, קבלת עצה בנושא אישי, העדר השגחה מבוגרת והיעדר מבוכה בשיחות פנים מול פנים. הסביבה המקוונת חשובה לילדים כשטח פרטי מכיוון שישנה מתירנות מצד ההורים בכל הקשור לאוף - ליין, תרבות הצריכה וצופעת ההתבודדות של הילדים בחדרם ותהליך ההתבגרות המתארך. בניגוד למדיומים אחרים, בהם לוקחים חלק ההורים והילדים ביחד כמו טלוויזיה, מסתמנת גישה חדשה ביחס לאינטרנט מאחר שמרבית ההורים אינם חולקים עם ילדם את המדיום. ההורים דוגלים באסטרטגיית ההכוונה המגבילה: הכנסת סיסמאות, בניית מנגנון חסימה, חסימת אתרים ומיקום המחשב במקום מרכזי בבית. תחושת הבקרה והמעקב כתוצאה מצעדים אלו מונעת מן הילדים לקיים את הפעילויות האהובות עליהם ברשת ומהווה מחסום ליצירת אמון בין ההורה לילד.