Tsedek

גילוי דעת / משהו להתחיל איתו

1.	תמונת מצב א)	XXX סטודנטים / צעירים – (תחושות) – הרבה מאד צעירים שאין להם במה להאמין, דרך ההתמודדות הרווחת- ציוניות או אדישות. 'שיחות סלון', כמאפיין מרכזי של אותה קבוצה, יכול להעיד על: קיום דעה, מורת רוח גדולה מהתנהלות המדינה (במישורים שונים ורחבים- החל מכיצד נראית הפוליטיקה -הפוליטיקאים, דרך ההתנהלות המדינית והבטחונית וכלה במערכת החינוך ובשלל נושאים חברתיים). עוולות יומיומיות הפכו לנורמה. אחוז הצעירים המעורבים על מנת להוביל שינוי מערכתי זעום (???- מה זה שינוי מערכתי? פר"ח? כמה באמת מעורבים). ב)	שמאל "ישן"- מתוך אותם צעירים ישנו מספר לא מבוטל של אנשי שמאל שאולי מאז רצח רבין או לכל הפחות בחירות '99 לא חשו יכולת אמיתית למעורבות והשפעה על המתרחש. יכולת התארגנות של השמאל נחשבה מאז ומעולם כפחותה מזו של הימין (ובפרט של אנשי יש"ע). האומנם? האם ניתן לחשוב על מכנה משותף של השמאל המתון (?), ולהפוך את המכנה המשותף הזה למנוף להצתת האמונה ביכולת של צעירים להשפיע? ג)	התעוררות – שביתת הסטודנטים, מחלמת לבנון השנייה ודו"ח וינוגרד (אם היה נכון לחכות עם נקיטת עמדה ברורה עד חפירסום הדו"ח, ברגע שהמידע והמסקנות הן של ועדה ממשלתית- גדלה הלגיטימיות והצורך לפעולה). הפעם האחרונה בה חלה התעוררות בקרב צעירים, מהצד השמאלי של המפה, כפי שמורגשת בימים אלו היתה, כנראה, לאחר רצח רבין. ההתעוררות עכשיו מועצמת בגלל שביתת הסטודנטים שמחייבת כמעט כל סטודנט בארץ למעורבות (ולו רק מחשבתית) במתרחש סביבו. במקביל, עם פרסום דו"ח הביניים של וינוגרד נראה שהפוליטיקה הצליחה, באמצעות הדו"ח הקשה ועל רקע זכרונות מלחלמת לבנון, לחדור את שכבות האדישות והציניות ולהגיע לנפשם של הצעירים, לראשונה מזה שנים. אותה התעוררות גם חשפה צמא גדול שישנו בקרב הציבור הזה להשפיע ולעשות אך עם זאת את הצורך למצוא את הגורמים עבורם יהיו מוכנים אנשים "לצאת לרחובות" (מקום בו נראה שכשלו ארגוני הסטודנטים). ד)	תנועות שונות / מפלגות- ניתן להניח ש(כמעט) בכל נושא בו נדון קיימים כבר מי שעוסקים בקידומו. שאלה רלוונטית היא מהי מידת האפקטיביות של אותם גורמים ומהי יכולתם לחבר אנשים נוספים (אותו קהל צעיר) לאותה פעילות. יש לזכור שנכון להיום, אף תנועה אינה מצליחה במשימה זו בין אם מחוסר יכולת ארגונית ובין אם אינה מנסה כלל לעשות זאת. ה)	בחירות קרובות- ניתן להניח שבחירות יתקיימו בתקופה הקרובה (בין חצי שנה לשנתיים?). כפי שהדברים נראים היום, מערכת הבחירות הזו תהיה קריטית לעתיד המדינה (בהיבט מדיניות חברתית, בטחונית, הנכונות והיכולת להתקדם לתהליך שלום, היחס לשטחים וכו). כמו כן, היום אין וודאות מי יהיו המועמדים (לפחות מכיוון השמאל, בליכוד ברור שמדובר בביבי) ובעיקר ישנה התחושה שמערכת הבחירות הזו לא מוכרעת מראש וישנה אפשרות רחבה להשפיע עליה. מערכת הבחירות הזו יכולה להיות מסומנות כנקודה קריטית הבאה במדינת ישראל. 2.	מי אנחנו – רקע סטודנטים. שמאלנים (לפחות מרכז ושמאלה). מרגישים חרא מאיך שהמדינה הזו מתפקדת. בעלי דעות נחרצות בהרבה מאד נושאים. לא מעורבים כמעט בכלל בפוליטיקה וגם לא רוצים להיות מעורבים בפוליטיקה. מוכנים להשקיע זמן תחת תנאים: שנדע שיש טעם (יכולים להשפיע), בשם מטרה (דגל) שאנו מאמינים בה. למה להתחיל עכשיו? לתפוס את הרכבת. בשנים האחרונות לא היתה התעוררות כזו בקרב האוכלוסיה הזו ואם רוצים להרים אנשים לפעול- זה רגע נדיר יחסית. אין אלטרנטיבה- אין לנו במה להאמין: הפוליטיקאים לא אמינים, המפלגות מסועפות ומסואבות, תנועות חברתיות- ממוקדות מדי, או מסורבלות מדי, או מגויסות מדי, או זקנות מדי (ופשוט לא רלוונטיות). אין התארגנות של צעירים! להצטרף לתנועה או מפלגה קיימת בתור אדם בודד לא נשמע היום אטרקטיבי לחבר'ה צעירים בפרט כאשר הפעילות היא של יחידים ולא של קבוצה מאורגנת (אחד הדברים הבולטים בכל ההתנהלות של "מאבק הסטודנטים" בועדת שוחט היה ההווי שנוצר סביב 'מאבק'. הנכונות של סטודנטים לצאת לרחובות מעידה על אמונה בדרך אך לא פחות על הצורך להשפיע ולפעול במסגרת קבוצתית ו'אטרקטיבית'...). במסגרת האוניברסיטאות מעורבות משמעותה לקחת חלק במסגרת פעילות של מפלגה כלשהי, וכאשר ישנה כבר התאגדות של תנועות שמאל (לדוגמא קואליצית הסטודנטים בת"א, מהר מאד משתלט הצבע האדום. לשמאל המתון (אך הנחרץ!) אין אלטרנטיבה אמיתית למעורבות.

3.	מנגנון קבלת החלטות

הגדרת מטרת על, מטרות משנה, כיווני פעולה, חזון (רוח הפעולה)- תכלית הפעילות מטרת על: על מה אנחנו נלחמים - כשהיא תמומש, סיימנו את תפקידנו. מטרות משנה: תתי נושאים בהם מוגדרים יעדים מפורטים יותר. כיווני פעולה: אפשרויות פעולה קונקרטיות. מה אפשר לעשות, מה רוצים לעשות. מה הצעדים בדרך שצריך להשיג כדי לממש את מטרת העל? מהי הטקטיקה בה ננקוט כדי לקדם את הרעיון? חזון: בשם מה אנחנו נלחמים.. פירוט הרעיונות. אידיאולוגיה משותפת. על מה נלחמים. 4.	מה הלאה? 1)	הסכמה על רוח הפעילות 2)	הסכמה על חזון + מטרות משנה (יעדים) נושאי הפעילות ומחשבה על יעדים קונקרטיים 3)	הסכמה על כיווני פעולה אפשריים 4)	בדיקת גורמים קיימים / תנועות וכו 5)	קביעת היקף פעילות + אופן פעילות 6)	קביעת כיווני פעולה 7)	פיילוט 8)	קביעת לו"ז לפעילות 9)	פנייה לגורמים מתאימים מה הכי יעיל ומה הכי פרודוקטיבי....

מטרת על: לשנות את המדינה. להחזיר את הפוליטיקה למסלול הישר. שינוי שיטת הממשל. עירוב הצעירים בקבלת החלטות במדינה. מעורבות פרלמנטרית. להשפיע על תוצאות הבחירות הבאות. מיקום הסטודנטים במרכז ההכרעות הפוליטיות ככוח אלקטורלי משפיע ומעורב. שינוי סדר היום במדינה.

מטרות משנה/אמצעים:

כיוון פעולה: השפעה על תוצאות הבחירות הבאות לחץ פרלמנטרי בתחומים מוגדרים הקמת כוח אלקטורלי משמעותי שיחייב פוליטיקאים ומפלגות לתת מענה הקמת תנועת צעירים שמשלבת פעילות בשטח עם לחץ ציבורי בתחומים מוגדרים

חזון: צדק חברתי נקיון כפיים מפוליטיקאים (מדדים) סיום הכיבוש- התנחלויות? מו"מ לשלום חופש דת / חופש מדת חינוך

יצירת סיסמא תחתה יכולים להתאגד אנשים ולהגיע למעורבות (תחילה רעיונית) רבה ממה שהיו קודם.

"מתעוררים לסדר יום חדש" "צעירים קובעים סדר יום"

יצירת חזון שקורץ לאנשים מכל מיני סיבות, בעיקר מהסיבה שיש בו ערך מוסף. רוח + יעדים ספציפיים.