Karaván

Illyés Gyula: Megtalált karaván-napló

Már csak az iránytű bizakodott, hebegett: adott hűdött nyelvével jelet: valahol van, ami válaszol.

Mentünk tovább megint egy napnyi sivatagon át.

Ékírásos ábráival egy sziklafal.

Sor sorra zagyván, konokon: ráncok egy őrült homlokon.

Vén, hajdani Idő vivódik itt.

Semmit se bír már mondani.

Így csak a szél visít.

A szempillán homok. Az izzadt ujjak közt homok. Homok, ha összeér a fog.

Megöltük út-tudó tevénket. Ettünk egy utolsó ebédet.