Mercat Elèctric Espanyol

'''

Sessió 2: Actuació del Sector Públic a l’economia. La regulació.
Preguntes: L’acció pública per la via de la regulació. Modalitats i efectes econòmics. És millor utilitzar la regulació del mercat que la intervenció productiva per part del sector públic? Quan? Com? Cas pràctic sobre el mercat elèctric a Espanya.'''

En els seus orígens, la regulació del sector elèctric es basava en la consideració de l’energia elèctrica com un servei públic. Tot i això, aquest servei es realitzava per a empreses privades o públiques a través d’autorització administrativa, tenint l’Administració el poder de reglamentació i supervisió de l’activitat. Eren els denominats “serveis privats d’interès públic”.

Amb tot, a principis dels anys 80s, el sector elèctric espanyol s’enfrontava a greus problemes econòmics i financers, ocasionats fonamentalment per dues circumstàncies:

1. L’alt nivell d’inversions que el sector elèctric va dur a terme en la dècada dels 70s, sobre tot en l’activitat de generació, amb la construcció de centrals nuclears, i que van ser acompanyades per una caiguda en picat de la demanda.

2. Durant tota la dècada, el preu de l’electricitat no va evolucionar en consonància amb l’increment dels costos provocats per les successives crisis petrolíferes, amb l’objectiu de no perjudicar encara més la situació inflacionista d’Espanya en aquesta època.

Aquesta situació va posar de manifest les insuficiències del sistema de regulació vigent fins aquest moment, tant en pel que fa a la planificació, explotació i retribució es refereix, i va portar a l’Administració a plantejar-se la necessitat de reformes urgents.

S’inicià així un període de canvis, en el que es van realitzar reformes importants com la declaració de l’explotació unificada del sistema elèctric, l’aprovació d’un nou sistema tarifari i de compensacions basats inicialment en el cost del servei, així com la promoció d’intercanvis d’actius entre les empreses. Totes aquestes mesures es van culminar arran de la promulgació del Reial Decret 1538/1987 (conegut amb el nom de Marc Legal Estable (MLE)), que van definir un nou mar regulador i va suposar un punt d’inflexió en tot el sistema.

Per tant, donat un context on les empreses elèctriques són altament deficitàries, es creu convenient per part del Govern el regular aquest mercat per tal de millorar l’eficiència.

D’aquesta manera, les empreses elèctriques comencen a actuar com a gestores d’un servei públic, d’acord amb unes normes que fixaven els seus ingressos. S’introdueix la competència en les activitats de generació i serveis, mentre que el transport i la distribució segueixen considerant-se com a monopolis naturals subjectes a la regulació. Es podria dir que s’han abandonat els models de regulació basats en els costos del servei o en la rendibilitat màxima permesa i, en el seu lloc, s’han adoptat una gran varietat de models basats en incentius.

El sistema d’incentius:

a.	Cost estàndard (= tarifa màxima) que es dividia en una part fixa i l’altre variable. S’estableix que les empreses no seran compensades pels costos en els que realment incorrin, sinó per uns costos valorats d’acord amb un estàndard que objectivi les despeses necessàries i eviti la compensació de costos superflus. Aquestes quantitats estàndards seran els ingressos que les empreses del sector rebran, independentment dels seus costos reals.

b.	Imputació diferenciada (en funció de l’energia circulada) entre la mitja-baixa tensió vs alta tensió (Remuneració no estava associada a la seva utilització, sinó a tan sols a la seva mera existència).

Sistema de compensacions: (I. Planas)

Efectes perversos:

El mal disseny de la política provocà efectes no esperats:

-	Les CCAA eren les que aprovaven les noves instal•lacions, mentre que el Ministeri d’Indústria i Energia era el que les retribuïa. -	Es produeix una distorsió en la demanda: Les empreses adopten un comportament dirigit a la consecució de nous ingressos, és a dir, al reconeixement de nous costos estàndards amb la posada en funcionament d’instal•lacions d’alta tensió.

La conseqüència de tot plegat és una pèrdua de competitivitat degut a la disminució de l’eficiència operativa motivada per una sub-utilització de les noves instal•lacions.