Peder "Per Snodig" Andersen

PER SNODIG
Avisa ”Dagen”, som kom ut på Finnsnes en forholdsvis kort periode i 1907, hadde følgende artikkel i sitt nummer den 30. mars 1907:

'Maalselv-banen: I fjorsommer fandtes store jernmalmleier i Maalselven ved Bardofossen. Da disse leier har vist at indeholde uoverskuelige rigdomme, og at der saaledes for Maalselven og omliggende distrikter kan aabnes rige muligheder for fremtiden, tar en I. A. ordet i sidste ”Tromsø” for anlæg af en jernbane ned Maalselven via Finfjordvandet med endestasjon Finfjordholmen. 'Ja, hvad kan vel ikke fremtiden bringe! Der skal findes en gammel spaadom om noget lignende anlæg i Finfjord.''' ''

Den spådommen som avisa hentyder til skal ha kommet fra den lokale ”spåmannen” Per Snodig. Hans virkelige navn var Peder Andersen og var av samisk ætt. Han bodde i en hytte ved Reinvatnet, på den siden av vatnet som heller mot Møllerhaugen. Per var lang og tynn og gikk alltid med en lang vandrestav, slik som de fleste samene gjorde da. Han var kjent i området for å være ivrig med å spå om fremtiden. Han ble nok derfor av folk flest sett på som litt av en raring og det er nok herfra navnet Snodig kommer. Det sies at han en gang sto oppe på åsen i Finnfjorden, med vandrestaven i den ene handa mens han med den andre pekte ned mot der Finnfjord AS (Ferroen) ligger i dag. Hvorpå han sa at han kunne se at det i fremtiden ville være stor aktivitet på nettopp dette stedet.

Det er uklart nøyaktig når spådommen ble sagt, men ettersom avisa i 1907 omtaler den som en gammel spådom så er det vel nærliggende og tro at tidspunktet er allerede før århundreskiftet 1900.

Man kan derimot trygt si at spådommen hans gikk som han hadde sagt, ettersom området i lengre tid har vært preget av industrielle aktiviteter i regi av Finnfjord AS, TIRB og bedriftene nede på Holmen, spesielt nå i etterkant av havneutbyggingen.

Avdøde Ingvart Martin Henriksen (f. 1912) i Finnfjord fortalte at han husket godt etter Per Snodig. Han husket han som en veldig stor, men tynn mann. Han bar alltid vandrestaven sin med seg og han kunne titt og ofte ses spaserende gjennom bygda når han skulle til og fra besøk hos venner og bekjente.

Per Snodig var også kjent i området for å ha reddet livet til en liten gutt i New Zealand. Gutten kom fra en rik og mektig familie og var sønnen til en virkelig ”storing” der borte. Ingvart forteller. Pjokken hadde vært uheldig og gått seg fast i et kvikksandområde og hadde ikke mulighet til å komme seg løs. Mange folk flokket seg rundt og var vitne til at gutten sakte men sikkert sank ned i sanden. Ingen visste hva de skulle gjøre for å berge gutten fra døden. Det var heller ingen som turte å gå ut til gutten for å berge han, av ren frykt for selv å gå seg fast og synke i døden sammen med han. Men Per Snodig kom til og visste råd. Han la seg ned så lang han var og rullet seg ut til gutten. På den måten fikk Snodig fordelt vekta si jevnt utover slik at han ikke sank ned i sanden. Per fikk raskt gutten løs fra sanden og rullet seg selv og gutten i samme stil tilbake på fast grunn. Folk var overbegeistrert for Pers klokskap, og guttens far var meget takknemlig for at sønnen var berget fra døden. ”Storingen” skal da ha lovet Per at han” ikke skulle mangle noe i ettertiden”. Om Per Snodig godtok tilbudet fra ”storingen” og mottok noe fra ham vites ikke.

Direkte sitat om Per Snodig fra intervju med Ingvart:
”Om sommarn då hadde han slik at, då låg han slik at…der han då låg va det bære kledd med ris. Så fuglan dæm hadde då, de der småfuglan dæm hadde boilla oppi riset.”

” Kor han då va i fra…han måtte då sællfølgelig være der ovanna Målselva.”

”Han va stor, mænn tyn”

”Han Per Snodig han huske eg godt ætte. Han for å gjekk imeilla slik at…då va han framme hos han Gerhald Ainnersa. Dær låg han om natta. Hehe…det va en utav gutan hannes Andreas Ainnersa, han heite Agnar. Han Per Snodig han brukte en sånn stav som lappan bruke, sånn vandrestav. Åsså hadde han brøtte av staven hannes mens han sov. Så laug han at det va nån utav oss som hadde gjort det. Hehe…om mårran når han Per Snodig gikk innigjønna og sku gå heim då skjeinntest han hehe (hømre hømre )”

Eg: Veit du om han hadde nokka familie?

Far: han?...nei dæ veit eg ikkje.

Eg: Veit du om han va mykje i Finnfjorn då?

Far: I Finnfjorn? Ja, eg veit ikkje om han va i slekt med de der finnan. Ja, det kan hende han va i slekt med de her Andreas Ainnersa dem va jo finna. Og kjærringa hannes Andreas Ainnersa ho va ifrå Gottesjorda. Nei, ikkje ifra Gottesjorda ho…jo han Per Mattis han bodde i Gottesjorda. Mattis Persa heitte han, far hennes Gjertrud, kjærringa hannes Andreas.